Johan og Marianne har været lykkeligt gift i ti år-
- og lever et rart familieliv sammen med deres to døtre.
En morgen erklærer Marianne, -
- at hun vil aflyse deres middagsaftale hos hendes forældre.
Dette oprørsforsøg kvæles i sin vorden.
I laboratoriet får Johan besøg af sin kollega Eva.
Hun har læst en digtsamling, Johan i hemmelighed har skrevet.
Hun giver den en ublid, men venskabelig kritik, -
- som Johan tager meget tungt.
Imens bliver Marianne opsøgt af fru Jacobi, -
- som vil skilles efter 20 års ægteskab.
Hun siger, at hendes og mandens forhold er kærlighedsløst, -
- og at dette har hentæret hendes følelsesliv.
Marianne lytter til hende med pludselig og uforklarlig uro.
Marianne og Johan spiser frokost sammen.
De gør et forsøg på at nå hinanden, men det mislykkes.
Samme aften indleder de en usikker samtale om deres sexliv, -
- der ikke altid har været det bedste.
Men deres frygt for konsekvenserne er alt for stor.
De fejer konflikten ind under gulvtæppet.
Som her dog ser ud.
Det må I selv ordne.
Ikke læse mere end fem minutter. Godnat.
Kommer du allerede? Du skulle jo ikke komme før i morgen.
Er du sulten?
Hvor er det sødt af dig at komme allerede i aften. Pigerne sover.
Der var ikke noget i tv, så vi gik tidligt i seng.
Pigerne og jeg har fastet i dag.
- Vil du have en leverpostejmad? - Ja, det ville være rart.
Eller vil du have ordentlig mad? Skal jeg lave æg og skinke? Suppe?
Nej, øl og smørrebrød er fint.
Peter og Katarina ringer til dig på mandag.
Ja, det er en sørgelig historie.
Skal de skilles nu? De lod ikke til at være helt afklarede.
Jeg rådede dem til at tage hver sin advokat, men det ville de ikke.
Tag nattøj på, så tager jeg bakken med ind i soveværelset.
Og jeg, som var bange for, at du var vred på mig.
Jeg var jo ikke så sød mod dig i telefonen i går.
Jeg ringede op igen, men du havde trukket stikket ud.
Jeg var meget træt.
Jeg havde været på instituttet med ham tumpen fra ministeriet.
Man undres over, hvad det er for idioter, der sidder og bestemmer.
- Jeg var altså dum i går aftes. - Kan det ikke være lige meget?
Du vil aldrig tale færdigt om noget. Jeg skal ikke trække det i langdrag.
Jeg vil bare sige, at du har ret. Men jeg har ret på en anden måde.
Hvis du ikke vil have smoking på, så må du selv om det.
Men jeg synes nu alligevel, du bør anskaffe dig en smoking.
Jeg kan ikke lide at gå i smoking. Jeg føler mig som en udklædt abe.
Nu skal vi ikke skændes igen.
Jeg elsker dig, selvom du ikke vil gå i smoking.
Det er jo ikke noget stort problem i vores ægteskab.
- Det lød ellers sådan i går aftes. - Jeg har jo sagt, jeg tog fejl.
Hvor bliver jeg sulten af at se dig spise.
Jeg vil også have mig en mad.
Jeg har sultet mig, så jeg er helt svimmel.
Jeg tabte mig næsten to kilo i sidste uge.
- Kan man se det? - Nej.
Men jeg kan mærke det.
Men hvorfor kan man egentlig ikke unde sig alt, hvad der er godt i verden?
Tænk, hvis man fik lov til at være tyk og fed og glad.
Kan du huske moster Miriam og onkel David?
De var tykke og fede og glade.
Hver aften lagde de sig i sengen og holdt hinanden i hånden -
- og var glade for hinanden, lige så tykke og glade som de var.
Kan vi ikke blive som dem og gå rundt og lyse af tryghed?
Hvad er der i vejen?
Er du ked af det?
Er der sket noget?
Hvad er der?
Fortæl mig om det.
Jeg er kommet i aften, fordi jeg vil tale med dig om noget.
Jeg er blevet forelsket.
Ja, det er noget værre rod og formodentlig helt ad helvede til.
Jeg mødte hende i juni på kongressen. Hun var tolk og sekretær.
Ja, egentlig er hun ved at uddanne sig til lærer i slaviske sprog.
Hun er ikke nogen skønhed. Du vil nok mene, at hun er grim.
Jeg ved ikke, hvad det skal blive til.
Jeg ved ingenting. Jeg er fuldstændigt forvirret.
Selvfølgelig er jeg glad, men jeg har så dårlig samvittighed overfor dig.
Vi har jo altid haft det godt sammen.
Vi har jo hverken haft det bedre eller værre end de fleste.
Så sig dog noget.
Jeg ved ikke, hvad jeg skal sige.
Du synes vel, det er for dårligt, at jeg ikke har sagt det noget før.
Men jeg tænkte, at det måske ville gå i sig selv igen.
Jeg ville ikke gøre dig bekymret.
- Det er mærkeligt. - Hvad er mærkeligt?
Jeg har ikke fattet noget. Jeg har ikke været mistænksom.
Alt har jo været som før. Vi har til og med haft det bedre.
Du har været så sød.
Jeg har været en godtroende idiot, der intet fattede.
Det var fandens.
Nej, du fattede ingenting, men du har nu aldrig været ret skarpsindig.
- Hvad gør vi nu? - Det ved jeg ikke.
Vil du skilles? Vil du gifte dig med hende?
Hvorfor fortæller du mig det nu? Hvorfor haster det sådan?
Vi rejser til Paris i morgen.
Jeg vil væk fra det hele. For en tid, i hvert fald.
Jeg skulle jo alligevel derned og møde Grandin og hans assistent.
Paula har fået et stipendium, som hun vil bruge nu.
Jeg vil være sammen med hende. Jeg kan ikke undvære hende.
Så vi rejser i morgen.
Nu da jeg sidder her og taler med dig, vil jeg helst glemme det hele.
Jeg er bange og træt.
Intet kan være mere banalt end det her. Jeg ved, hvad du tænker.
Hvordan kan du vide, hvad jeg tænker?
Jeg forsøger at undgå at have dårlig samvittighed.
Der er ikke noget at gøre ved det, Marianne.
Skal vi gå i seng? Du skal vel tidligt af sted i morgen.
Ja, jeg har et møde kl. ni.
Så lad os gå i seng.
Skal du ikke tage tøjet af?
Jo da.
- Du har mærker på brystet. - Det ved jeg.
Hvor indiskret af dig.
Ved du, hvor mit grå jakkesæt er?
- Det er på renseriet. - Det var da irriterende.
- Skulle du have haft det med? - Ja, naturligvis.
Jeg har kvitteringen, hvis du vil hente det i morgen.
Det kan jeg ikke nå. Jeg har travlt indtil kl. tre, hvor vi rejser.
Jeg kan godt hente det til dig.
Jeg kan også pakke din kuffert. Det er du så dårlig til.
Nej tak.
- Hvor er du dum. - Jeg er faktisk ret konventionel.
Ellers har du vist, hvad du skal bruge.
Der er både rene skjorter og underbukser her.
Rejs i blazer og flannelsbukser. Det er jo pænt og ungdommeligt.
Så siger vi det.
Hvor længe skal du være væk?
- Det kommer an på så meget. - Hvad mener du?
Jeg har fået seks måneders orlov, og jeg tager en måneds arbejde med.
Det bliver mindst en syv-otte måneder.
Jeg kan lige så godt flytte med det samme.
- Tror du, jeg bliver her? - Det vil jeg skide på.
Kan du gætte, hvor længe jeg har gået med det her?
Ikke det med Paula, men det med at forlade dig og børnene.
- Kan du gætte det? - Du må ikke sige det.
- I fire år har jeg villet af med dig. - Ikke mere nu ...
Hvordan vil du klare dig under din orlov?
Du skal jo betale til børnene.
Jeg skal nok klare mig.
- Har du penge, jeg ikke kender til? - Ja, Marianne, det har jeg.
Hvordan er det gået til?
Sæt dig så op, og hør efter! Selvom du ikke har en skid med det at gøre.
Dels har jeg solgt båden, -
- og dels har jeg optaget et lån, som Frid kautionerer for.
Fra og med 1. september får du og pigerne udbetalt 1.600 kr. om måneden.
Så må vi se, hvad vi gør, når jeg kommer hjem igen.
Du kan tale med dine advokatkolleger. Det rager mig en høstblomst.
Bare nævn din pris.
Jeg tager intet med herfra med undtagelse af mine bøger.
Jeg forsvinder bare. Jeg dematerialiserer.
Jeg vil betale alt, hvad jeg kan til dig og børnene.
Jeg har ingen behov. Jeg vil bare gerne ud af det her.
Ved du, hvad jeg er mest træt af?
Alt det ævl om, hvad vi skal gøre, og hvilke hensyn, vi skal tage.
Hvad din mor synes, hvad børnene mener.
Om vi skal holde middag, og om vi i så fald skal invitere min far.
At vi skal på ferue i Falkenberg, i Åre, i St. Moritz.
At vi skal holde jul, påske, pinse, fødselsdage og alt det lort!
Jeg ved godt, jeg er uretfærdig.
Jeg ved godt, jeg siger noget værre lort.
Jeg ved godt, vi har haft et godt liv sammen.
Jeg tror egentlig, jeg stadig elsker dig.
På en måde tror jeg, jeg elsker dig mere, nu hvor jeg har mødt Paula.
Kan du forstå min bitterhed?
Jeg ved ikke, hvad jeg skal kalde det. Jeg kan ikke finde et bedre ord.
Og jeg har jo ikke et eneste menneske at tale med om det.
Bortset Erik Broméus, men han har ikke andet at bidrage med end penge, -
- og det kan jeg jo ikke rigtigt bruge til noget.
Jeg forstår ingenting.
Jeg forstår ikke, hvorfor min bitterhed bliver værre og værre.
Hvorfor har du ikke sagt noget?
Hvordan kan man tale om noget, man ikke kan sætte ord på?
Hvordan skal man få sagt, at man keder sig i sengen, -
- når alt fungerer perfekt rent teknisk?
Hvordan skal man få sagt, at man har lyst til at slå dig?
Og pigerne med deres pisseprætentiøse manerer.
Hvorfor har vi forkælet dem på den hysteriske måde?
Det er ikke noget, jeg bebrejder dig, Marianne.
Det er bare kørt af sporet, uden at man kan sige hvorfor.
- Jeg må have gjort noget galt. - Så hold dog op.
Det er så bekvemt at tage al skylden på sig.
Så er man stærk og storartet og ydmyg. Det er hverken din eller min skyld.
Skyldfølelse og dårlig samvittighed kan ikke bruges til noget, -
- selvom min dårlige samvittighed er ved at kvæle mig.
Det hele er bare grusomme tilfældigheder.
Hvorfor skulle netop vi to skånes for ydmygelser og katastrofer?
- Hvorfor skal skylden placeres? - Din stakkel.
Jeg vil ikke have din medlidenhed. Hold op med at pylre om mig!
Jeg tror, det er hykleri fra min side.
Jeg rører ikke nogen sandhed om os.
Jeg tror ikke, at der findes nogen entydig sandhed.
Alt, hvad man rører ved og siger, det gør bare ondt.
- Kan du ikke lade være med at rejse? - Det er umuligt.
- Jeg bønfalder dig. - Det bliver bare pinligt.
Kan du ikke udskyde rejsen i nogle måneder?
Jeg tror, vi kan redde vores ægteskab. Vi kan finde en anden form for samliv.
Måske kan Paula bedre forstå mig. Jeg må tale med hende, møde hende.
Kan vi ikke gå katastrofen i møde sammen?
Giv mig en chance. Du stiller mig over for et fuldbyrdet faktum.
Det stiller mig i en underlig og uudholdelig situation.
Jeg ved præcis, hvad du mener:
Hvad vil forældrene sige? Og din søster? Hvad med vennerne?
Hvordan vil det være for pigerne? Hvad vil deres venners mødre tænke?
Hvad med de middage, vi er inviteret til? Hvad med Peter og Katarina?
Det vil jeg skide på!
Jeg vil opføre mig som et svin, og ih, hvor bliver det dejligt.
- Det var ikke det, jeg mente. - Hvad mente du så?
Ingenting.
Jeg glemte at stille vækkeuret.
Hvornår skal du af sted?
Sæt det til halv seks.
Jeg skal nå at pakke inden mit møde kl. ni.
Jeg køber et nyt vækkeur. Det her larmer, -
- så man er ved at få et hjerteslag. Og det er upålideligt.
Nu er det sat til halv seks.
Jeg vågner alligevel, så du skal ikke være bekymret.
- Fortæl mig om Paula. - Jamen ...
Hvad skal det gøre godt for? Hvorfor vil du pine dig selv?
Jeg vil vide, hvordan hun er.
Det er meget værre at forestille sig en, man ikke ved noget om.
- Har du et fotografi af hende? - Er det her virkelig nødvendigt?
Vær nu sød at hjælpe mig med det her.
Så er du selv ude om det.
Hvor gjorde jeg af min tegnebog? I jakkelommen.
Her er to fotografier af hende.
Det her er taget for to år siden ved Sortehavet.
Pasfotoet er et par uger gammelt. Det ligner hende ret godt.
Hun har en flot krop. Hendes bryster ser smukke ud.
- Er de det? - Ja, hun har smukke bryster.
- Farver hun sit hår? - Det har jeg aldrig tænkt på. Måske.
- Kønt smil. Hvor gammel er hun? - 23 år.
Hun har aldrig haft ret meget held i kærlighed.
Hun har været forlovet to gange.
På det punkt har hendes liv været et rod med en masse forskellige mænd.
- Generer det dig? - Ja.
Hendes oprigtighed kan være temmeligt ubehagelig.
Hun insisterer på at oprulle hele sin erotiske biografi for mig.
Det kan være hårdt, da jeg er skinsyg med tilbagevirkende kraft.
Hun nærer ingen illusioner. Hun siger, -
- at hun ikke gør sig nogen forhåbninger om vores forhold.
Hun siger, hun ved, jeg vil gå tilbage til dig.
Det er som replikker fra et gammelt teaterstykke, man har set alt fortit.
Men hun har behov for at gardere sig mod skuffelser. Det er ganske rørende.
Hun er ret barnlig, selvom hun er 23, intelligent og veluddannet.
Hun er voldsomt jaloux, men det er jeg jo også.
Hun er dødsensangst for dig, og det forstår jeg godt.
Men hun er også bange for alle andre kvinder, jeg omgås.
Hun er i det hele taget usikker.
Jeg hjælper hende, så godt jeg kan.
Men det er meget uvant og meget forvirrende.
Har I det godt i sengen?
Ja, det har vi faktisk.
I begyndelsen gik det helt ad helvede til.
Det var nok min skyld. Jeg er jo ikke vant til andre end dig.
- Men så rejste vi væk sammen. - Har I været ude at rejse?
Kan du huske, jeg holdt nogle forelæsninger i København i april?
Nå, var det der?
Vi skændtes så meget, at vi blev smidt ud af hotellet.
Kan du huske, jeg sagde, jeg flyttede hotel pga. gadelarmen?
Så fandt vi et snusket hotel i en gyde, -
- og der fandt vi hinanden. Vi dyrkede sex dag og nat.
Hun sagde, hun aldrig før havde haft det så godt med en mand.
Det var selvfølgelig en stor opmuntring for mig.
Jeg ved, hvad du tænker, og du har ganske ret.
Vi to havde det også sjovere sammen efter min tur til København.
- Fortalte du det til Paula? - Nej, det turde jeg ikke.
Jeg sagde til hende, at vi to ikke gik i seng sammen mere.
Jeg sagde, jeg var impotent.
Jeg var impotent med hende, så det kunne jeg vel også være med dig.
Men Paula har en forbandet skarp intuition.
Eller også er jeg bare en dårlig løgner.
Hun kan se på mig, om jeg taler sandt.
Hun er uhyggeligt god til at gennemskue mig.
Men det kan også være en god ting. Du kan tro, jeg får skældud.
Jeg har altid været så godtroende.
Ikke bare godtroende.
Du og jeg har levet en hermetisk tillukket tilværelse.
Alt har været beskyttet, alt har fungeret. Vi er døde af iltmangel.
Og nu tror du, at lille Paula vil vække dig til live igen?
Jeg har meget lidt selvindsigt -
- og ved meget lidt om tilværelsen, selvom jeg har læst en masse bøger.
Men jeg tror, at det her kan være både din og min store livschance.
Har Paula bildt dig det ind? Hvor naiv må man være?
Vi har ikke behov for sarkasme i den her samtale.
Du har ret. Undskyld.
Jeg forsøger jo at være så oprigtig som muligt. Og det er sgu ikke nemt.
Vi har jo aldrig talt sammen på den her måde.
Vi har lov til at være naive og usikre og tåbelige.
Hvordan skal det ellers kunne lade sig gøre?
Det her med Paula er en katastrofe for både dig og mig.
Jeg har forsøgt at gøre det forbi, men hun vil ikke slippe mig.
Og på en måde er jeg besat af hende.
Det lyder så melodramatisk at sige, at man er besat af et andet menneske.
Men det er det eneste ord, der dækker.
I begyndelsen prøvede jeg at stå imod, men nu lader jeg det bare sejle.
Og det har jeg det faktisk ganske godt med.
Det er et værre rod, du har lavet.
Jeg ved det ikke.
Jeg ved hverken ud eller ind.
Kom og læg dig hos mig.
Kom her.
Kom.
Du skal elske med mig.
Det kan du vel gøre.
For gammelt venskabs skyld.
Nu skal du ligge her i min favn.
Nu skal vi sove, begge to.
Jeg tror ikke, jeg kan sove. Jeg må hellere pakke og gå med det samme.
Læg dig ned, og luk øjnene. Så skal du nok falde i søvn.
Vi har brug for at sove. Det bliver en anstrengende dag i morgen.
Jeg skammer mig sådan.
Det taler vi om senere.
Nu er det bare dig og mig.
Vi har nogle timer sammen endnu, bare dig og mig.
- Vil du have morgenmad? - Det må du bestemme.
- Skal du have te eller kaffe? - Te, tak.
Gider du hjælpe mig med den her negl? Den er flækket.
Bider du nu neglebånd igen?
Har du set Speers erindringer? Jeg lagde den på natbordet.
- Jeg har lånt den ud til min mor. - Det er jo strålende. Av!
Du har flækket hele neglen. Den bløder også. Du får et plaster på.
- Hvad gør du dog med dine negle? - Tak, det er fint.
Tager du barbermaskinen med?
Jeg skal tilbage til lejligheden. Så tager jeg den, der er der.
- Vil du have renserikvitteringen? - Ja. Det kan jo være, jeg når det.
- Hvor ligger renseriet? - På Storgatan skråt over for kirken.
- Dem tager jeg altså ikke med. - De er gode at have om vinteren.
- Hvilken pyjamas skal du have med? - Lav nu morgenmad, så pakker jeg.
- Generer det dig, at jeg hjælper dig? - Ja.
Det føles uanstændigt. Jeg ved ikke hvorfor.
- Hvad glor du på? - Ikke noget.
Hvad skal jeg gøre med din post?
Jeg skriver til dig med min nye adresse.
Så kan du eftersende vigtige breve. Regninger kan du betale på girokort.
Blikkenslageren skulle komme og ordne badeværelset.
Har du talt med ham?
Du skulle have kontaktet ham, men det har du måske glemt.
Jeg har ringet ti gange uden held, så jeg har ikke glemt det.
Hvad med din bil? Vil du sætte den i garagen?
Jeg har bedt Paulas søster tage sig af den.
Det er synd, den bare står der, og hun er lige flyttet ud af byen.
Men vær sød at ringe afbud til tandlægen. Det glemmer jeg.
Hvad gør vi med din fars fødselsdag? Vi er blevet inviteret til middag.
Du må meget gerne ringe og fortælle, hvad der er sket.
Det er næsten det værste.
- Kan jeg ikke skrive til ham? - Bare du ikke glemmer det.
Det med forældrene er det værste.
Hvad skal jeg sige til frøken Andersson?
Jeg vil skide på rengøringskonen.
Hun har været hos os i ti år og kender os så godt.
Hun er loyal og uundværlig.
Du kan lige så godt få det at vide.
Hun overraskede Paula og mig en morgen.
I havde åbenbart aftalt en ny dag, og pludselig stod hun i soveværelset.
Det var ret pinligt.
Det er en måned siden. Min bil var brudt sammen, og vi var i nærheden.
Jeg tænkte, det var i orden, at vi overnattede hos os.
Jeg bad konen om at holde sin kæft.
Kællingen skummede af harme og ophidselse og loyalitet mod dig.
Men så lavede hun morgenmad til os og gik i gang med arbejdet.
Hun behandlede Paula som et uskyldigt offer for mine dyriske drifter.
Hvorfor siger du ikke noget?
Så behøver jeg ikke sige noget til frøken Andersson. Storartet.
Hvad er der i vejen?
Det går snart over igen.
- Hvad skal jeg sige til pigerne? - Sig, hvad du vil.
Skal jeg fortælle dem, at du har fundet en anden og har forladt os?
Udmærket formulering. Den har den fordel, at den er sand.
Jeg må af sted, hvis jeg skal undgå bilkøerne.
Pas nu godt på dig selv, Marianne.
- Måske kommer jeg tilbage om en uge. - Hvis bare det var så vel.
Så kunne vi begynde helt forfra.
Så kunne vi ruske op i rutinerne og tale om alt det, der har været.
Så kunne vi indse vores fejl. Og jeg ville ikke bebrejde dig noget.
Det er så uvirkeligt, Johan.
Jeg ved ikke, hvad jeg skal gøre.
Du lukker mig ude.
Alt andet ville være bedre end det her.
Du må love mig, at du kommer tilbage.
Lad mig ikke stå tilbage uden håb.
Selvom du ikke kommer tilbage, kan du vel godt sige, at du gør det.
Marianne!
Fredrik? Det er Marianne. Undskyld, jeg vækker jer.
Har du Birgit der? Nej, lad hende bare sove.
Hvordan går det?
Nå, du kan godt lide at være alene om morgnen? Så skal jeg ikke forstyrre.
Her er det overskyet. Nå, så har du det jo skønt.
Der er noget, jeg må tale med dig om.
Jeg har brug for at tale med nogen. Du og Birgit er jo vores venner.
Det er så uvirkeligt, Fredrik.
Altså ...
Jeg er lige ved at græde, men det gør det bare værre.
Altså ...
Johan er blevet forelsket i en anden kvinde, der hedder Paula.
De rejser til Paris sammen i dag. Kan du ikke bede ham vente lidt?
Han behøver ikke tage af sted med det samme.
Hvad siger du?
Du har allerede talt med ham?
Javel ja.
Har du og Birgit vidst det hele tiden?
Har I vidst det hele tiden og ikke sagt noget til mig?
Hvad er I for nogle venner?
Hvordan kan I være så lede og illoyale mod mig?
Vi har været sammen mange gange, -
- og I har bare siddet der uden at sige noget.
Hvad fanden er I for nogle venner?
Jeg vil skide på dine forklaringer!
Hvor mange andre har vidst det? Det vil jeg gerne vide.
Temmeligt mange, altså. Det var dejligt at få at vide.
I har nu set tredje afsnit af "Scener fra et ægteskab".
Det hedder "Paula".
Og mens I ser på de smukke billeder, skal jeg fortælle om filmholdet.
Liv Ullman og Erland Josephson spillede skuespil.
Sven Nykvist og hans assistent Lasse Karlsson har filmet.
Kostumer: Inger Pehrsson. Rekvisitter: Gunilla Hagberg.
Sminke: Cecilia Drott.
Lydarbejde: Owe Svensson og hans assistent Arne Carlsson.
Redigering: Siv Lundgren. Script: Ulla Stattin.
Desuden bidrog: Anders Bergkvist, Stefan Gustafsson, Lars Hagberg, -
- Adolf Karlström, Kent Nyström, Bo-Erik Olsson og Siri Werkelin.
Lars-Owe Carlberg var producer, og laboratoriet hedder Film Teknik.
Nils Melander stod for lyssætningen. Der blev brugt Eastman Color-film.
Det hele er produceret af Cinematograph. Året er 1973.